Title: Kapittel 11 - Ankel KLINISK

Q: Hvordan kan inspeksjon av gangmønster og fotstilling gi informasjon om patologi i ankel og fot?
A: Haltende gange, inntåing/uttåing eller asymmetrisk belastning kan indikere instabilitet, akseavvik eller smertebetinget avlastning.
Klinisk vurdering: Viktig første observasjon som peker mot strukturell feilstilling (plattfot, hulfot) eller funksjonell instabilitet.

Q: Hva kjennetegner plattfot, og hva er klinisk betydning?
A: Redusert lengdebue, calcaneovalgus, ofte redusert muskulær stabilitet.
Klinisk vurdering: Kan gi medial overbelastning, smerter og økt risiko for artrose.

Q: Hva kjennetegner hulfot, og hvordan vurderes dette klinisk?
A: Økt lengdebue, stiv forfot, økt belastning lateralt.
Klinisk vurdering: Predisponerer for stressfrakturer og laterale overbelastningsplager.

Q: Hva kjennetegner tverrplattfot, og hvordan vurderes det?
A: Nedsunken tverrbue, smerter under 2.–3. metatarsalhoder.
Klinisk vurdering: Vanlig årsak til forfotsmerter, særlig hos kvinner med smale sko.

Q: Hva betyr uttalt inntåing eller uttåing ved inspeksjon?
A: Kan tyde på rotationsavvik proximalt eller kompensatorisk fotstilling.
Klinisk vurdering: Viktig å vurdere sammen med hofte- og kneakse.

Q: Hva er klinisk betydning av akillessenevinkel?
A: Normalt 0–4° valgus. Økt valgus = calcaneovalgus.
Klinisk vurdering: Predisponerer for medial overbelastning og instabilitet.

Q: Hvordan vurderes hallux valgus klinisk?
A: >15° avvik, ofte med hevelse og eksostose.
Klinisk vurdering: Progredierende deformitet som kan gi smerter og behov for kirurgi.

Q: Hvordan skiller man talocruralledd og subtalarledd klinisk?
A: Talocruralledd → dorsalfleksjon/plantarfleksjon. Subtalarledd → inversjon/eversjon.
Klinisk vurdering: Viktig for å lokalisere patologi (ledd vs. ligament).

Q: Når er ankelen mest stabil, og hvorfor?
A: Svar: Ved dorsalfleksjon (bredere fremre trochlea).
Klinisk vurdering: Forklarer hvorfor skader ofte skjer i plantarfleksjon.

Q: Hva er klinisk betydning av syndesmoseligamentene?
A: Svar: Stabiliserer distale tibia–fibula.
Klinisk vurdering: Skade gir instabilitet og er assosiert med Weber B/C-frakturer.

Q: Hva er normal aktiv bevegelighet i ankelen, og hvordan vurderes avvik?
A: Svar: DF ca. 15°, PF ca. 40°, inversjon 30°, eversjon 30°.
Klinisk vurdering: Reduksjon tyder på artrose, instabilitet eller kontraktur.

Q: Hva indikerer smerter ved aktiv dorsalfleksjon av tær?
A: Svar: Tenosynovitt i tåekstensorer.
Klinisk vurdering: Typisk ved overbelastning, ofte med krepitasjon.

Q: Hva indikerer smerter ved aktiv inversjon/eversjon?
A: Svar: Mulig ligamentskade.
Klinisk vurdering: Viktig å relatere til traumehistorie.

Q: Hva kjennetegner kapsulært mønster ved ankelartrose?
A: Svar: Plantarfleksjon mer redusert enn dorsalfleksjon.
Klinisk vurdering: Skiller artrose fra menisk/fritt benlegeme.

Q: Hva indikerer uforutsigbare sperrer/låsning i ankel?
A: Svar: Fritt benlegeme.
Klinisk vurdering: Gir mekaniske symptomer, ofte behov for artroskopi.

Q: Hva indikerer smerter ved passiv dorsalfleksjon?
A: Svar: Periostitt i distale tibia.
Klinisk vurdering: Vanlig hos løpere, bør skilles fra stressfraktur.

Q: Hva indikerer smerter ved passiv eversjon/plantarfleksjon?
A: Svar: Lig. deltoideum-skade.
Klinisk vurdering: Sjeldnere enn laterale skader, men ofte mer alvorlige.

Q: Hvordan tolkes smerte uten krafttap ved isometrisk test?
A: Svar: Tendinopati.
Klinisk vurdering: Vanlig ved akillessene og tibialis posterior.

Q: Hvordan tolkes krafttap ± søkk ved isometrisk test?
A: Svar: Ruptur.
Klinisk vurdering: Typisk ved akillesruptur eller stortå-ekstensorruptur.

Q: Hvordan vurderes palpasjon av leggmuskulatur?
A: Svar: Ømhet, hevelse, blålig misfarging, søkk.
Klinisk vurdering: Tyder på muskelruptur, særlig gastrocnemius.

Q: Hvordan vurderes hydrops i ankelleddet?
A: Svar: Best i fremre leddlinje.
Klinisk vurdering: Tyder på intraartikulær patologi (artritt, artrose, traume).

Q: Hvor palperes a. dorsalis pedis og a. tibialis posterior?
A: Svar: Dorsalis pedis: lateralt for ext. hallucis longus. Tibialis post.: bak mediale malleol.
Klinisk vurdering: Viktig for sirkulasjonsstatus og differensial mot claudicatio.

Q: Hva tester fremre skuffetest i ankel, og hva betyr positivt funn?
A: Svar: Tester lig. talofibulare ant. Positiv = instabilitet.
Klinisk vurdering: Vanligste ligamentskade ved inversjonstraume.

Q: Hva tester talar tilt, og hva betyr positivt funn?
A: Svar: Tester lig. calcaneofibulare. Positiv = instabilitet.
Klinisk vurdering: Tyder på mer omfattende lateralskade.

Q: Hva tester skvistest av legg, og hva betyr positivt funn?
A: Svar: Tester syndesmosen. Positiv = smerte distalt.
Klinisk vurdering: Viktig å oppdage, da syndesmoseskader gir kronisk instabilitet.

Q: Hva kjennetegner Weber A-brudd?
A: Svar: Under syndesmosenivå, ofte stabilt.
Klinisk vurdering: Kan behandles konservativt hvis isolert.

Q: Hva kjennetegner Weber B-brudd?
A: Svar: I syndesmosenivå, ofte ustabilt.
Klinisk vurdering: Krever ofte operativ behandling.

Q: Hva kjennetegner Weber C-brudd?
A: Svar: Over syndesmosenivå, alltid ustabilt.
Klinisk vurdering: Assosiert med syndesmoseskade, krever kirurgi.

Q: Hva er Ottawa-ankelreglene, og hvordan brukes de?
A: Svar: Røntgen ved ømhet malleoler/naviculare/5. metatars eller manglende evne til å gå 4 skritt.
Klinisk vurdering: Høy sensitivitet, hjelper å unngå unødvendig røntgen.

Q: Hvordan vurderes en akillesseneruptur klinisk?
A: Svar: Palpabelt søkk, krafttap ved isometrisk plantarfleksjon, manglende tågang og positiv Thompsons test (ingen plantarfleksjon ved klem).
Klinisk vurdering: Akutt tilstand som krever rask ortopedisk vurdering – ofte kirurgi hos yngre/aktive, konservativ behandling hos eldre.

Q: Hvordan skille akillestendinopati fra akillesseneruptur?
A: Svar: Tendinopati gir fortykket, øm og krepiterende sene, men bevart kraft. Ruptur gir søkk, krafttap og positiv Thompsons test.
Klinisk vurdering: Differensieringen er avgjørende for behandlingsvalg og prognose.

Q: Hvordan vurderes plantar fasciitt klinisk?
A: Svar: Hælsmerter, verst om morgenen, palpasjonsømhet medialt ved fasciefestet, smerte ved dorsalfleksjon av ankel + 1. tå.
Klinisk vurdering: Vanlig overbelastningslidelse, konservativ behandling (såler, tøyning) er førstevalg.

Q: Hvordan skille plantar fasciitt fra hælspore?
A: Svar: Plantar fasciitt = smerte ved fasciefestet. Hælspore = benpåleiring, ofte asymptomatisk, men kan irritere fascien.
Klinisk vurdering: Viktig å forklare pasienten at hælspore ikke alltid er årsak til smerte.

Q: Hva kjennetegner Severs sykdom, og hvordan vurderes dette klinisk?
A: Svar: Apofysitt i calcaneus hos barn 10–15 år, ømhet/hevelse, bekreftes med røntgen.
Klinisk vurdering: Selvbegrensende, men viktig å skille fra akutt skade.

Q: Hva kjennetegner Haglunds hæl, og hvordan vurderes dette?
A: Svar: Benutvekst ved akillesfestet, smerter over kulen, under/lateralt for festet.
Klinisk vurdering: Kan gi kroniske plager, ofte kombinert med bursitt.

Q: Hvordan vurderes calcaneusbursitt klinisk?
A: Svar: Smerter, hevelse og fluktuasjon retrocalcanealt.
Klinisk vurdering: Viktig differensial ved akillessmerter, ofte sekundært til sko- eller belastningsirritasjon.

Q: Hvordan vurderes kronisk kompartmentsyndrom i leggen?
A: Svar: Belastningsutløste smerter, trykkfølelse, evt. kraftnedsettelse/nummenhet.
Klinisk vurdering: Ved akutt debut eller forverring → akutt ortopedisk vurdering. Kronisk form krever trykkmåling og ev. fasciotomi.

Q: Hvordan vurderes instabilitet etter ligamentskade i ankelen?
A: Svar: Positiv fremre skuffe og talar tilt, ofte residiverende overtråkk.
Klinisk vurdering: Kronisk instabilitet gir økt risiko for artrose, bør følges opp med stabilitetstrening og ev. kirurgi.

Q: Hvordan vurderes ankelartrose klinisk?
A: Svar: Redusert bevegelighet, kapsulært mønster (PF > DF redusert), belastningssmerter, hydrops.
Klinisk vurdering: Sjeldnere enn hofte/knær, men gir betydelig funksjonstap. Viktig å dokumentere ROM og smerte.

Q: Hvordan integreres funn fra ankel- og fotundersøkelsen til en helhetlig klinisk vurdering?
A: Svar: Inspeksjon (akse, fotbuer, hallux valgus), ROM (kapsulært vs. ikke-kapsulært mønster), isometriske tester (kraft/smerte), palpasjon (sene, bursa, puls), spesialtester (ligament, syndesmose, brudd, akilles).
Klinisk vurdering: Helheten avgjør – instabilitet peker mot ligamentskade, kapsulært mønster mot artrose, uregelmessig sperre mot fritt benlegeme, og akutte funn (brudd/ruptur) krever henvisning.